HÕBESÕRG Pjotr Baþovi muinasjutu ainetel.
Elas meie külas üks vanamees,
kelle nimi oli Kokovanja.
Peret Kokovanjal polnud. Nii ta mõtleski, et võtab orvu kasulapseks.
Ta läks majja, kus elas üks orvust tüdruk ja küsis:
"Kas teie juures elab orvust tüdruk?"
"Elab küll," vastas perenaine.
"Nagu temast vähe oleks, muretses veel kuskilt kassi.
Mitte ei saa temast lahti."
Kokovanja küsis tüdrukult: "Noh, Darjake, kas tuled minu juurde elama?"
Väike tüdruk oli tõsiselt üllatunud ja küsis: "Taadike, kuidas sa mu nime tead?"
Vanamees vastas: "Ei teadnudki. See lihtsalt tuli kogemata mu suust."
Kes sa selline oled? - Võib öelda, et jahimees.
Talvel jahin metsas kitsi, aga seni pole ühtegi isegi näinud.
Lased ta maha? - Ma pole selle peal väljas.
Tahan ainult seda kohta näha, kuhu ta parema esijalaga koputab.
Milleks sulle see? - Tuled mu juurde elama, siis jutustan.
Aga kass oleks justkui mõistnud, millest jutt käib.
"Õigust räägid," nurrus ta, "õigust räägid."
Tüdrukuke tahtis nüüd väga kitsest rohkem teada saada.
Pealegi nägi ta, et vanamees on lõbus ja lahke.
Ta ütles: "Ma tulen. Ainult võta kass Murka samuti kaasa.
Näed, kui hea ta on?"
Nurr! - See on ütlematagi selge.
Ainult loll jätaks temasuguse nurruva kiisu maha.
Ta on meile onnis balalaika eest.
Nii viiski Kokovanja orvu enda juurde elama.
Teel olles suutis Darjake mõelda vaid kitsest.
Nii ta küsiski: "Taadike, milline kits ta on? Ütle mulle."
See on eriline kits.
Tema paremal esijalal on hõbesõrg.
Kuhu iganes ta sellega lööb,
sinna tekib kalliskivi.
Lööb korra, tekib üks kivi.
Lööb kaks korda, tekib kaks kivi.
Kuhu lööb aga palju kordi, sinna tekib terve mägi kalliskive.
Taadike, kas see on kits, kes koputab?
Ei, kõigest rähn. Kas näed? Tema koputabki.
"Taadike," küsis Darja jälle, "milline kasukas tal seljas on?"
Suvel pruun ja talvel hall.
Taadike, kas tal sarved on?
Sarved? Need on tal sellised nagu ei kellelgi teisel.
Tavaliselt on kitsesarved kahe haruga. Temal on neid aga viis.
Sügisel sa teda kaugelt ära ei tunne. Kõigil kitsedel on siis sarved.
Talvel on aga lugu teine. Tavalistel kitsedel siis sarvi pole.
Hõbesõral on aga alati sarved peas.
Siis tunned ta kaugelt ära.
Nii hakkasidki Kokovanja, orb Darja ja kass Murka koos elama.
Saabus talv.
Kokovanja asutas end jahile minema.
Ega sa üksi kartma hakka?
Võimalik, et tulen alles öösel.
"Mida mul karta?" vastas tüdruk. "Onn on tugev. Hundid siia sisse ei saa."
Pealegi on Murka minuga. - Õigust räägid, õigust.
Ma ei hakka kartma.
"Äkki on see Hõbesõrg?" mõtles Darjake.
Ilmselt kujutasin seda ette.
Õigust räägid, õigust.
Mürina peale vaatas Darjake õue ja nägi, et kits on sealsamas, päris tema lähedal.
Tüdruk hüüdis teda nagu kodukitse.
Darjake läks tagasi tuppa ja rääkis:
"Nägin lähedalt Hõbesõrga, nii tema sarvi kui sõrga.
Ei näinud ainult, kuidas ta jalalöögiga kalliskive välja võlub.
Äkki näitab ta seda mõni teine kord."
Õigust räägid, õigust.
Kiss, kiss, kiss...
Murkake!
Sel hetkel saabus koju ka Kokovanja.
Vanaisa! Vaata, milline ilu!
Juhtus see lugu juba ammu, kuid ka nüüd leitakse sealt, kus seisis Kokovanja onn,
kalliskive,
enamasti rohelisi, mida kutsutakse krüsoliitideks. Olete mõnda näinud?
FILMI LÕPP Ümberjutustas: Kurikael (SC & TF)